Jos katsomme aivonpohjaa, joka on juuri poistettu kallosta -
näkyvissä on itseasiassa hyvin vähän keskiaivoa.
Kuitenkin, kuten havainnollistin viime viikon luennollani -
jos ohimolohkojen alaosia vedetään varovasti erilleen -
aivorungon yläosa näkyy.
Tämä niin sanottu aivorunko koostuu keskiaivosta -
pyöreästä pullistumasta nimeltään aivosilta -
ja alaspäin ohenevasta varresta nimeltään "medulla oblongata" -
joka menee "foramen magnumin" kautta kallon ulkopuolelle -
muuttuen tietysti selkäytimeksi.
Onko mitään kysyttävää ennen kuin etenemme?
Minulla on kysymys, tohtori Frankenstein.
Nimi on Fronkenstiin.
Anteeksi?
Nimeni. Se äännetään "Fronkenstiin".
Mutta tehän olette kuuluisan tohtori Victor Frankensteinin pojanpoika -
miehen, joka kaivoi tuoreita ruumiita esiin ja muunsi kuolleetjäsenet...
Kyllä, kyllä.
Kyllä.
Me kaikki tiedämme mitä hän teki.
Mutta tahdon että minut muistettaisiin oman pienen tieteellisen panokseni takia -
eikä satunnaisen suhteeni vuoksi -
kuuluisaan... höyrypäähän.
Jospa viitsisit nyt kysyä kysymyksesi?
Niin, en ole aivan varma, että ymmärrän mitä eroa on -
refleksiivisillä ja tahattomilla hermoimpulsseilla.
Hyvä. Koska tämän päivän labratyömme havainnollistaajuuri sitä eroa -
voimme varmaan jatkaa?
Herra Hilltop, jonka kanssa en ole koskaan työskennellyt -
tai antanut hänelle aiemmin ohjeita -
on jalosti tarjoutunut tämän päiväiseen havaintoesitykseen.
Hilltop, hyppäisittekö jaloillenne tämän pöydän viereen?
Hyvin hypätty.
Herra Hilltop -
kohottaisitteko vasenta polveanne?
Olette juuri nähneet tahdonalaisen hermoimpulssin.
Se alkaa virikkeenä aivokuoresta -
liikkuu aivorungon kautta päästen asianomaisiin lihaksiin.
Hilltop, voitte laskea polvenne.
Refleksiliikkeet ovat sellaisia, jotka tehdään tahdosta riippumatta -
muttajotka siirretään reittejä pitkin -
jotka kulkevat äärihermoston ja keskushermoston välillä.
Senkin saastainen, mätä nartunpentu.
Emme ole tietoisia näistä impulsseista.
Eikä aikomuksenamme ole antaa niiden supistella lihaksiamme.
Mutta kuten näette, ne toimivat itsestään.
Mutta entäjos salpaamme hermoimpulssit paikallista puristusta käyttäen -
joka voidaan tehdä tavallisella metallipuristimella -
taaempien hermotyvien luoman turpoaman kohdalta -
sanotaanpa... viideksi tai kuudeksi sekunniksi?
Senkin äitiäsi kopeloiva äpärä.
Kuten näette, kaikki viestintä on katkaistu.
Mekaanisesta loistavuudestamme huolimatta -
ilman näitä liikeimpulsseja -
lysähtäisimme kasaan -
kuin parsakaalikimppu.
Lopuksi tulee huomata...
- Anna hänelle lisädollari. - Lisädollari. Selvä.
..että kaikki aivan pientä hermotyviin aiheutunutta -
vauriota suurempi on aina vakavaa.
Koska kun hermosäie on kerran katkennut -
ei ole olemassa minkäänlaista keinoa -
sen saamiseksi uudelleen eloon.
Onko kenelläkään enää kysymyksiä ennenkuin lähdemme?
Tohtori Frank...
- Fronkenstiin... - Niin?
Eikö olekin totta, että Darwin säilöi vermisellejä lasiastiassa -
kunnes, jollakin ihmeen keinolla -
se alkoi itseasiassa liikkua itsestään?
Tarkoitatko matoa vai spaghettia?
Tuota, matoa, herra.
Niin. Muistelen lukeneeni jotain siitä tapauksesta opiskelijana ollessani.
Mutta on muistettava, että mato, eräin harvoin poikkeuksin -
ei ole ihminen.
Mutta eikö isoisänne työ perustunutjuuri siihen, herra?
Kuolleen kudoksen elävöittämiseen?
lsoisäni oli hyvin sairas mies.
Mutta koska olette Fronkenstiin, ettekö ole edes hiukan utelias siitä?
Eikö kuolleen henkiinpalauttaminen anna teille aihetta uteliaisuuteen?
Puhut hullun mielen järjettömistä höpinöistä. Kuollut on kuollutta.
Mutta katsokaa mitä sydämillä ja munuaisilla on tehty.
Sydämet ja munuaiset ovat leikkikaluja. Minä puhun keskushermostosta.
- Mutta herra... - Olen tiedemies enkä filosofi!
Tämän veitsen elävöittämiseen on paremmat mahdollisuudet -
kuin rikkoutuneen keskushermoston korjaamiseen.
- Mutta entä isoisänne työ? - lsoisäni työ oli pötyä!
Minua ei kiinnosta kuolema.
Ainoa minua koskeva asia on elämän säilyttäminen!
Luento...
..on...
..päättynyt.
Tohtori Frankenstein...
Nimi on Fronkenstiin.
Nimeni on Gerhart Falkstein.
Olen matkustanut 8000 km tuodakseni teille iso-isoisänne testamentin.
Paroni Beaufort von Frankensteinin.
Voi, rakas kultani.
Voi rakkaani. Lasken tunteja, kun olen poissa.
- Voi kultani, niin minäkin. - Ei huulille.
Menen juhliin Nannan ja Nickyn luo. En halua huulipunani leviävän.
- Ymmärräthän. - Tietysti.
Kaikki kyytiin!
- Voi kulta. - Tuota, pitää kai mennä.
Freddy, kultani.
Miten voin parissa minuutissa sanoa sen, jonka ymmärtämiseen on kulunut elinikä?
- Etkö yrittäisi? - Hyvä on.
Kaikki on sinun, mies.
Kuulun sinulle. Kokonaan. Mitä muuta voin sanoa?
- Suloinen rakkaani... - Hiukseni. Ne on juuri muotoiltu.
Anteeksi.
- Toivon että pidät perinteisistä häistä. - Pidän perinteisistä hääöistä enemmän.
- Olet parantumaton. - Tarkoittaako se että...
- ..rakastat minua? - Voit lyödä vetoa että tarkoittaa.
- Voi, ainokainen rakkaani. - Taftia, kulta.
Taftia, muruseni.
Ei, puku on taftia. Se rypistyy helposti.
Kaikki kyytiin!
Taas tuo kaamea mies.
No menehän nyt, ennenkuin teen itsestäni narrin.
Voi, kynteni!
Anteeksi.
- Näkemiin, kultaseni. - Näkemiin, Freddy.
Kultani.
- Harry, hän teki niin taas. - Mitä haluat minun tekevän sen hyväksi?
Joka päivä.
Anna hänen. Anna hänen.
New York seuraavaksi. New Yorkiin matkustavat nouskaa junasta.
Anteeksi. Onko tämä Transylvanian asema?
Jaa, jaa. Raide 29.
Ai, haluatteko kiillotuksen?
Ei kiitos.
Tohtori Frankenstein?
Fronkenstiin.
Pilailette kustannuksellani.
En. Nimi äännetään Fronkenstiin.
Sanotteko myös Frodorick?
En. Frederick.
No miksei se ole Frodorick Fronkenstiin?
Se ei ole. Se on Frederick Fronkenstiin.
Vai niin.
- Sinä olet siis lgor. - En. Nimi äännetään Aigor.
- Mutta minulle kerrottiin lgor. - No sitten kai on tapahtunut erehdys?
Herr Falkstein lähetti sinut, eikö totta?
Kyllä. lsoisäni työskenteli aikoinaan teidän isoisänne leivissä.
- Kuinka mukavaa. - Palkat ovat tietysti nousseet.
Tietysti. Olen varma että tulemme toimeen mainiosti.
Anteeksi. Minä...
Aikomukseni ei ole nolostuttaa sinua, mutta olen varsin erinomainen kirurgi.
Ehkä voisin auttaa poistamaan tuon kyttyrän.
Minkä kyttyrän?
Lähdetään.
Sallikaa minun, isäntä.
Kiitos oikein paljon.
Kävelkää tähän suuntaan.
Tähän suuntaan.
Luulen että perällä on mukavampaa.
- Mikä se oli? - Se oli vain lnga.
Herr Falkstein uskoi, että tarvitsisitte väliaikaisen laboratorioapulaisen.
Hei. Haluaisitko pyöriskellä heinissä?
Se on hauskaa.
Pyöriskele, pyöriskele, pyöriskele heinissä.
Joskus salamointi pelottaa minua.
Se on vain ilmakehän purkautumista.
Ei siinä ole mitään pelättävää.
lhmissusi.
Missä susi?
- Tuolla. - Mitä?
Tuolla susi.
Tuolla linna.
Miksi puhut tuolla tavalla?
- Luulin että sinä halusit. - Ei, en minä halua.
Kuten haluat. Ei minua haittaa.
No niin...
Siellä se on.
Koti.
Ovatpa ne isot.
Kiitos, tohtori.
Ai, ei se mitään.
Siitä vain.
Olen Frau Blücher.
Paikoillanne!
Hauska tavata. Olen tohtori Fronkenstiin.
Tämä on apulaiseni. lnga, saanko esitellä Frau Blücherin?
Mikähän niitä vaivaa.
Huoneenne ovat valmiina, Herr Doktor.
Olkaa hyvät ja seuratkaa.
Aigor. Toisitko laukut heti kun olet valmis?
Kyllä, isäntä.
Teidän jälkeenne, Frau Blücher.
Blücher!
Seuratkaa, olkaa hyvät.
Pysytelkää kynttilöiden lähellä.
Portaikko voi olla salakavala.
Ja tässä on teidän huoneenne. Se oli isoisänne Victorin huone.
Vai niin.
Jaaha. Näyttää olevan aika paljon kirjoja.
Tämä oli Victorin...
..Paronin lääketieteellinen kirjasto.
- Missä isoisäni yksityinen kirjasto on? - En ymmärrä mitä tarkoitatte.
Nämä kirjat ovat hyvin yleisluontoisia. Näitä on monien lääkärien kirjastoissa.
Tämä on ainoa kirjasto, josta olen tietoinen, tohtori Frankenstone.
- Fronkenstiin. - Fronkenstiin.
No sepä nähdään.
Hyvää yötä.
Välittäisikö tohtori pienestä brandystä ennen levolle asettumista?
Ei, kiitos.
Lämmintä maitoa...
..ehkäpä?
Ei, kiitos oikein paljon.
Ei, kiitos.
Kaakaota?
Ei mitään.
Kiitos.
Olen hieman väsynyt.
Sittenpä toivotankin... hyvää yötä.
Hyvää yötä!
Hyvää yötä, kulta.
Hyvää yötä, Herr Doktor.
Hyvää yötä, Frau Blücher.
Ei, ei, ei...
Minä en ole Frankenstein.
Minä olen Fronkenstiin.
Älä selittele!
En usko kohtaloon.
Enkä sano sitä.
Hyvä on, sinä voitat. Luovutan.
Sanon sen. Sanon sen, sanon sen.
Kohtalo. Kohtalo.
Ei siitä pakoa oo.
Kohtalo. Kohtalo.
Ei siitä pakoa oo.
Kohtalo. Kohtalo...
Ei siitä pakoa...
Tohtori Fronkenstiin. Herätkää.
- Mikä hätänä? - Näitte painajaista.
- Mitä tuo outo musiikki on? - Ei aavistustakaan.
Mutta se kuulostaa tulevan -
kirjahyllyn takaa.
Kirjahyllyn takaa...
Ojentaisitko tuon takin, kulta?
Olit oikeassa. Se tulee tämän seinän takaa.
Missä se on?
- Missä se on? - Mikä?
Näissä on aina vipu. Jos vain hoksaisin liipaisinmekanismin...
Hei.
Se kuuluu kovemmin täältä. Ojentaisitko sen kynttilän?
Pane kynttilä takaisin.
No niin. Luulen että tämä on selvinnyt nyt.
Ota kynttilä irti ja minä pysäytän hyllykön ruumiillani.
Kuuntele hyvin tarkasti mitä sanon.
Älä pane kynttilää takaisin.
Kaikin mahdollisin voimin -
työnnä hyllykön toista päätä.
Onko se täysin selvää?
Luulisin.
Hyvä tyttö.
Pankaa kynttilä takaisin.
Voi, katsokaa, tohtori. Käytävä.
Mitä tuo musiikki onkaan, se tulee tuolta alhaalta.
- Minun on parasta käydä katsomassa. - Antakaa minun tulla mukaan, tohtori.
En haluajäädä yksin tänne ylös.
Olkoon sitten. Pukeudu kunnolla ja seuraa minua.
Voi, tohtori. Kynttilä...
Terävästi ajateltu. Yritetään tätä.
Peräänny!
Älä pelkää, kulta. Se on vain rotta.
Likainen, niljakas rotta.
Hyvä Luoja!
3 VUOTTA KUOLLEENA
2 VUOTTA KUOLLEENA
6 KUUKAUTTA KUOLLEENA
Ei-ei-ei-ei-ei...
Ei mulla oo ketään.
Eikä kukaan välitä musta.
- Aigor. - Frodorick.
Kuinka pääsit tänne?
Ruokahissin kautta. Kuulin outoa musiikkia yläkerran keittiöstä -
ja seurasin sitä tänne alas.
Sanotaan sitä vaikka... "älynystyräni" toiminnaksi.
- Jonkun muun on täytynyt olla täällä. - Siltä näyttäisi.
Ja tuolla on ainoa toinen ovi.
Odottakaa, isäntä.
Se voi olla vaarallista.
Menkää te ensin.
Eikö tässä paikassa ole valoja?
Kaksi ilkeännäköistä katkaisinta täällä, joita en aio kokeilla ensimmäisenä.
Piru periköön silmäsi.
Liian myöhäistä.
Kaikki tapahtui siis täällä.
Ajattelepa. Kuolleet aivot valmiina elämään uudelleen uudessa ruumiissa.
Katso. Ei verta, eihajoamista.
Vain muutamia haavan sulkimia.
- Käännä pääkytkintä. - Kyllä, isäntä.
Mikä saastainen sekasotku.
En tiiä. Vähän maalia, pari kukkaa, joitain tyynyjä...
No niin, näyttää että salaperäinen viulistimme on kad...n...
- Kad... mitä? - ..onnut.
Tuon oven takaa tulee valoa.
Seuratkaa minua.
Tohtori, katsokaa!
Jaaha... Tämä selittää musiikin.
Se on vieläkin lämmin.
Mutta kuka sillä soitti?
En tiedä.
Mutta kuka se lieneekin ollut, sai hädin tuskin sikarinsa sammutettua.
Kaikenlaista outoa touhua.
Mikä tämä paikka on?
Musiikkihuone?
Mutta täällä ei ole muuta kuin kirjoja ja papereita.
Kirjoja ja papereita?
Se on!
Tämä on isoisäni yksityiskirjasto. Tunnen sen.
Katsokaa! Katsokaa tätä.
KUlNKA TElN SEN: Victor Frankenstein
"..kunnes tämän pimeyden keskeltä äkillinen valo leiskahti päälleni."
"Valo niin loistava ja ihmeellinen, ja silti niin yksinkertainen."
"Vaihda navat plussasta miinukseen -
ja miinuksesta plussaan."
"Minä onnistuin ainoana keksimään elämän antamisen salaisuuden."
"Ei, enemmänkin..."
"Minä itse tulin kykeneväksi antamaan hengen -
hengettömälle aineelle."
Se voisi toimia.
- Savukalaa? - Kiitos, tohtori.
"Koska osien pikkuruisuus muodosti esteen nopeudelleni -
päätin siksi tehdä olennosta jättiläiskokoisen."
Tietysti.
Sehän yksinkertaistaisi kaiken.
Toisin sanoen -
hänen suonensa, jalkansa, kätensä, elimensä, kaikki suurenisivat.
Tismalleen.
Hänellä olisi valtava Schwanzstück.
Sehän on sanomattakin selvää.
Hau.
Hänestä tulee hyvin suosittu.
Eli siis. Se, mitä etsimme, on reilut kaksi metriä pitkä -
ja kooltaan sopusuhtainen kaikilta osin, joko luonnostaan tai keinotekoisesti.
Joku...
..tällainen?
Hei...
Olet tainnut keksiäjotain.
Karkea, kyllä, alkeellinen, kyllä, ehkäjopa iljettävä -
muttajokin selittämätön sanoo -
että tämä voisi olla etsimämme mies.
Hyvä on, hyvä on.
Tämä piisaa tuon sorttisille.
Matalaksi, senkin typerys.
Nyt.
Onpa tämä saastaista hommaa.
- Voisi olla pahempaakin. - Miten?
Voisi sataa.
Nopeasti.
Tarvitsetteko auttavaa kättä?
Ei, kiitos. Minulla on jo. Kiitos kuitenkin paljon.
Hetki vain, herra.
Tunnen kaikki paikalliset, mutten ole nähnyt teitä aiemmin.
Voitteko kertoa kuka olette?
Kyllä. Olen tohtori Frederick Fronkenstiin, juuri Amerikasta saapunut.
Ai niin. Minulle kerrottiinkin, että olette tullut.
No minä olen konstaapeli Henry. Mukava tavata.
Erittäin mukava tavata teidät, konstaapeli.
Tehän olette jäässä luita myöten.
Mukava, lämmin takkatuli sopisi teille justiinsa.
Pieni ryyppy pullosta ei olisi sekään pahitteeksi.
Näin on, kyllä.
No jos tilanne on käsissänne, herra, toivotan teille hyvää yötä.
Kiitos oikein paljon, konstaapeli.
Palveluksessanne, herra, aina.
- Hyvää yötä, konstaapeli. - Hyvää yötä, herra.
Voi, mikä havahduttava näky.
Mikä syvä ja kunnianarvoisa yö tämä onkaan.
Kun meillä on nyt tällainen ruumis -
tarvitsemme vain yhtä mahtavat aivot.
- Tiedätkö mitä tehdä? - Minulla on aika hyvä käsitys.
Hyvä mies.
Eikö... eikö se ollut ennen toisella puolella?
- Mikä? - Sinun...
Antaa olla.
- Onko sinulla se kertomani nimi? - Olen kirjoittanut sen ylös.
- H Delbruck. - Hans Delbruck.
AlVOVARASTO
KLO 17:00 JÄLKEEN LAlTTAKAA AlVOT OVESSA OLEVAN AUKON LÄPl
HANS DELBRUCK TlEDEMlES JA PYHlMYS
ÄLKÄÄ KÄYTTÄKÖ NÄlTÄ AlVOJA! EPÄNORMAALl
- Hän on kammottava. - Hän on kaunis.
Ja hän on minun.
Kiirehdi nyt. Taistelemme aikaa ja luontoa vastaan.
- Oletko valmis? - Oletteko varma, että se tehtiin näin?
Kyllä. Kaikki on muistiinpanoissa.
Sido leijat kiinni ja kiirehdi alas niin nopeasti kuin voit.
Miksi moinen hoppu?
Voit kuolla salamaniskuun. Ymmärrätkö?
Sanoin: "Voit kuolla salamaniskuun."
Ymmärrätkö?
Ymmärrän, ymmärrän. Miksi huudatte?
Sidoitko...
- Sidoitko leijat kiinni? - Tottakai.
Selvä on. Hyvä.
- Tarkista laturi. - Kyllä, isäntä.
Aigor -
vapauta pääpyörän varoventtiili. - Kyllä, isäntä.
Voitko kuvitella Hans Delbruckin aivot tässä ruumiissa?
Voi, Frederick.
Tämä on se hetki.
No niin, kulta...
Oletko valmis?
Kyllä, tohtori.
Kohota minut.
Nytkö? Tässä näin?
- Kyllä, kyllä. Nosta tasanne. - Ai, tasanne.
Ai se. Jaa... kyllä.
Siitä kohtalokkaasta päivästä lähtien, kun haisevat limalöntit -
ensikerran ryömivät merestä ja huusivat kylmille tähdille:
"Olen ihminen" -
suurin pelonaiheemme on aina ollut tietämys omasta kuolevaisuudestamme.
Mutta tänä yönä -
paiskaamme tieteen hansikkaan -
itse kuoleman hirveille kasvoille.
Tänä yönä -
nousemme taivaisiin.
Pilkkaamme maanjäristystä.
Komennamme ukkosta -
ja tunkeudumme -
läpäisemättömän luontoäidin kohtuun.
Kun annan käskyn, kytke ensimmäinen katkaisin.
Selvä on, isäntä.
Valmiina.
Paikoillasi.
Nyt!
Kytke toinen katkaisin.
Kytke kolmas katkaisin.
Ei kai kolmatta katkaisinta?
Kytke se, minä käsken. Kytke se!
Elämä.
Elämä, kuuletko minua?
Anna luomukselleni -
elämä!
Käännä kaikki pois päältä ja laske minut alas.
Ei mitään.
- Voi, tohtori. Olen pahoillani... - Ei, ei.
Ole iloisin mielin.
Jos tiede opettaa meille yhtään mitään -
se opettaa meitä hyväksymään epäonnistumisen -
siinä kuin onnistumisenkin -
vaiteliaalla arvokkuudella -
ja suosiolla.
Nartunpentu, äpärä. Saat maksaa tästä vielä.
Mitä olet tehnyt minulle?
- Mitä olet tehnyt minulle? - Tohtori, lopettakaa!
Tapatte hänet!
En halua elää.
Minä en halua elää.
Vaiteliasta arvokkuutta ja suosiota.
Mama!
Voi, roskaa! Tämä mies on erilainen, uskokaa pois.
Sen näkee viiden minuutin keskustelun jälkeen hänen kanssaan.
Niin?
Hän on Frankenstein!
Ja he ovat kaikki samanlaisia.
Se on heidän veressään. Ne ei voi sille mitään.
Kaikki ne tiedemiehet, kaikki samanlaisia.
Sanovat että tekevät työtä meidän hyväksi.
Todellisuudessa haluavat hallita maailmaa.
Nyt riittää. Tästä kokouksesta ei saa tulla yleistä mellakkaa.
Nämä syytöksesi ovat hyvin vakavia -
ja koskevat kipeämmin meihin vanhempiin, koska näemme vieläkin painajaisia -
viidestä aikaisemmasta kerrasta.
Emme ole vielä kuulleet siltä mieheltä, joka on pätevin tilanteen arvioimiseen.
Tarkastaja Kemp.
Puhuisitteko meille?
Mellakka on ikävä tilanne -
ja kun sellainen saadaan alkuun -
sen pysäyttämiseen ei ole paljon mahdollisuutta -
ilman verenvuodatusta.
Ja ennenkuin kuljemme tappamassa ihmisiä -
meidän on parasta varmistua kunnolla todisteistamme.
Ja...
..meidän on parasta varmistaa se -
että nuori Frankenstein todellakin -
seuraa isoisäns jalaanjäljis.
Mitä?
Seuraa isoisäns jalaanjäljis. Jalaanjäljis.
Ai, jalanjäljissä.
Luulen -
että mitä tarvitaan -
on se että vierailen tohtorin luona -
ja pidämme mukavan, pienen juttutuokion.
Maine.
Voi tohtori. Ette saa tehdä tätä itsellenne.
Teidän on lakattava ajattelemasta sitä.
Katsokaa nyt. Ette ole edes koskenut ruokaanne.
Siinä.
Nyt olen koskenut siihen. Tyytyväinen?
Tiedättekö... En koskaan unohda vanhaa isääni.
Kun tällaista tapahtui hänelle... mitä hän sanoi minulle.
Mitä hän sanoi?
Mitä helvettiä sinä teet kylpyhuoneessa yöt päivät?
Mikset tule ulos sieltä ja anna muillekin tilaisuutta?
Voi, ehkä näin on parempi.
Eloton roonaparka.
Ehkäpä sen on parempi olla kuolleena.
Mitä tämä on?
SchwarzwälderKirschtorte.
Pidätkö siitä? En juurikaan pidä jälkiruoista, mutta tämä on herkullista.
Kenelle te puhutte?
Sinulle. Päästitjuuri nami-äänen, joten luulin, että pidätjälkiruoasta.
En minä mitään nami-ääntä päästänyt. Kysyin vain mitä se on.
- Päästitpäs. Kuulin sen aivan juuri. - En se minä ollut.
En minäkään.
No kuulkaas nyt. Jos se et ollut sinä etkä sinä...
Elossa. Se on elossa.
Se on elossa!
Perääntykää.
Hei, terve.
Aion vapauttaa sinut.
- Onko nukutusaine valmiina? - Kyllä, tohtori.
Haluan, että -
nouset istumaan.
Nouse jaloillesi.
Pystyt siihen kyllä.
Kävele nyt.
Tohtori, minua pelottaa.
Älä huoli.
Hyvä.
Mitä tapahtuu? Mikä hätänä?
Nopeasti. Anna hänelle...
Mitä? Anna hänelle mitä?
Kolme tavua. Ensimmäinen tavu - kuulostaa...
tukalta. Kuulostaa tukalta.
Ruk... nuk...
Nuk.
- Nuk. - Nuk.
Toinen tavu - lyhyt sana.
Se, tuo, ja...
kun...
- Nuk kun... - Nuk kun...
Ruma sana. Hän sanoi ruman sanan.
Kuulostaa...
tolta. Tos.
Nuk... Nuk kun tos... Anna hänelle nukuntos.
Ai, tus... tus... Nukutus.
Suorilla.
Nukuntos?
Voi, Frederick. Oletko kunnossa?
Kyllä.
- Sallisitko minun, kulta? - Tottakai, tohtori.
Aigor...
- Voisimmeko jutella hetkisen? - Tottakai.
- lstuisitko alas? - Kiitos.
Ei, ei. Tänne näin.
Kiitos.
No niin, ne aivotjotka annoit minulle...
Olivatko ne Hans Delbruckin?
- Eivät. - Hyvä.
Viitsisitkö kertoa...
..kenen aivot laitoin sen kalloon?
- Ettehän suutu? - En suutu.
Eppu joku.
Eppu joku...
- Eppu kuka? - Eppu Normaali.
Eppu Normaali...
Olen melkein varma, että se oli sen niminen.
Yritätkö kertoa, että olen pannut epänormaalit aivot -
kaksi ja puoli metriä pitkään -
melkein puolitoista metriä leveään -
gorillaan?
Sitäkö yrität kertoa minulle?
Nopeasti, nopeasti. Anna hänelle...
Mitä?
Kolme tavua, joo.
Kukahan tähän aikaan koputtelee.
lnga, nopeasti. Katso kuka siellä on.
Sinä... laita se takaisin leikkauspöydälle.
Ja sido hänet kiinni tiukasti.
- Minne olette menossa? - Pesulle. Täytyy näyttää normaalilta.
Meidän kaikkien on käyttäydyttävä normaalisti.
Hirviöt!
Erinomainen heitto.
Tämä on 1900-lukua, Kemp. Hirviöt ovat vanhanaikaisia, kuten aaveet ja peikot.
Eivät tämän kylän asukkaista, Herr Doktor.
Heistä -
ne ovat hyvinkin todellisia.
Erityisesti kun... Frankenstein asustaa tässä talossa.
Sievästi ryhmitelty.
Kiitos.
Enpä uskoisi, että noin älykäs mies kuuntelisi tätä taikauskoista höpinää.
Ei taikausko minua huolestuta, Herr Doktor, vaan geenit ja -
kromosomit.
- Roskaa. - Niinkin voitte sanoa, mutta tämä on -
Transylvania.
Ja te olette -
Frankenstein.
Näytätte... olevan epätavallisen kuohuissanne keskustelusta.
En lainkaan.
Minusta se on vain erittäin huvittavaa.
No jaa, tämäpä oli hauskaa.
Jos teille sopii, tarkastaja, minua väsyttää nyt.
Saan -
siis antaa kyläläisille ehdottoman vakuutuksenne siitä -
että teitä ei kiinnosta lainkaan isoisänne työn jatkaminen?
Tulkitsenko vastauksen myöntäväksi?
Olkoon sitten.
- Löydätte varmaan ulko-oven itsekin? - Tietysti.
Kunnes tapaamme taas... Herr Baron.
Kyllä. Pistäytykää milloin vain. Olemme aina avoinna.
Voi, Victor.
Victor...
Olemme tehneet sen.
Aion päästää sinut vapaaksi.
Pitäisitkö siitä, meine Seuchekopf?.
He halusivat satuttaa sinua.
Mutta minä aion auttaa sinua.
Taivaan kiitos, se on ohi.
Frau Blücher.
Pysähtykää. Älkää tulko lähemmäksi.
- Mitä te teette? - Aion päästää hänet vapaaksi.
Ei. Ei, ette saa.
Kyllä.
Oletteko järjiltänne? Hän tappaa teidät.
Eikä tapa. Ei tämä.
Hän on lempeä kuin lammas.
Perääntykää. Perääntykää. Herran tähden, hänellä on mädät aivot.
Eivät ne mädät ole. Aivan hyvät.
Mädät ne ovat, uskokaa pois. Mädät.
Mädemmätkontti kuin mädätkontti.
Ei minua pelota. Tiedän mistä hän pitää.
Tuo musiikki.
Kyllä. Se on veressänne. Se on kaikkien Frankensteinien veressä.
Se saavuttaa sielun kun sanat eivät toimi.
lsoisällänne oli tapana soittaa sitä olioille, joita hän teki.
- Te soititte siis koko ajan. - Kyllä.
- Soititte tätä musiikkia yöllä. - Kyllä.
- Saadaksenne meidät laboratorioon. - Kyllä.
- Tuhkakupissa oli teidän sikarinne. - Kyllä.
Ja te jätitte isoisäni kirjan esille, jotta löytäisin sen.
Kyllä.
- Jotta minä... - Kyllä.
- Eli te ja Victor olitte... - Kyllä.
Kyllä! Sanokaa se ääneen!
Hän oli poikaystäväni.
Ette saa häntä enää koskaan kiinni.
Hän on vapaa. Kuuletteko?
Vapaa.
Mennyt.
Mennyt!
Meidän on löydettävä hänet, ymmärrättekö?
Meidän on löydettävä hänet ennenkuin hän tappaajonkun.
Mitä minä olen tehnyt?
Voi, taivaan Jumala.
Mitä minä olen tehnyt?
Oi, rakastan sievää pikkukukkaani
658 01:02:24,976 -